Svensk text: SSG - SweSUB Group © - Incubator
www.SweSUB.nu Dina kärleksfulla texter
Var är Harris?
Mamma?
Hallå?
- Hej, mamma. - Hon säger: "Vart är Harris" hela tiden.
Vem är Harris, mamma?
Han var mitt första misstag.
Kommer du ihåg ditt första misstag, Connie?
Du drömde bara, mamma.
Ditt första misstag är som din första kyss. Men glömmer den aldrig.
Se till att vila lite nu, okej?
Du har aldrig nämnt någon Harris.
Jag ville väl att de skulle vara en överraskning. Du brukade gilla det.
Är han en gammal pojkvän?
Jag och Buddy. Buddy älskade honom, också.
Harris och jag dödade Buddy.
- Vad pratar du om, mamma? - Hon har inte mördat någon, Nina.
Titta på mig mamma. Försök att fokusera.
- Buddy! - Hej, snygging!
Jag har varit på bussen i sju timmar. Jag är inte det minsta snygg.
Det är ju det du är.
Det är upp till dig att stoppa bröllopet, du vet.
- Jag? - Du är Lilas sista hopp.
Jag är ingens sista hopp!
Allting är bra.
Du är en sån bra mamma, Connie.
Jag var inte mycket till en.
Nej, du har varit en väldigt bra mamma, sötnos.
Dra åt helvete.
- Kom igen, mamma. - Jag är ingens sötnos.
Det var ett misstag att döpa den där stjärnan efter mig.
- Hej, hjärtat! - Hej.
Mår du bra?
Självklart, det är ju mitt bröllop.
Kom, så visar jag dig till ditt rum.
Jag förväntade mig inte så här stort.
Det är bara en gammal dröm som min familj inte kan vakna upp ifrån.
Jag ser inte så bra ut, va?
Du ser jättebra ut. Vart köpte du den här blusen?
Du hittar alltid de mest ovanliga saker. Kom.
- Fin klänning. - Draculas brud.
Det är förmodligen bättre om de är mer rädda för mig än jag för dem.
Min familj är inte rädda för vampyrer.
De har inte tillräckligt med blod för att vara rädda.
Kom, så ska jag visa dig runt.
Jag behöver en första mening.
Jag kan inte tro att den andra killen fick "kalla mig Ishmael" innan dig.
Det är min tur vet jag. Men vad tror du om det här?
"Det var de bästa av tider, de var de värsta tiderna."
Inte bra.
Äger din familj den här klippan, också?
Lokalt känd som "Språnget."
Jag avser att uppgå till något trots mina fördelar.
Titta.
Kom, jag vill att du ska träffa någon.
Harris.
Buddy. Kom hit, Buddy.
Vem har tagit hand om båten?
- Ingen, förmodligen. - Det här är min bror, Harris Arden.
Dr. Harris Arden. Den enda häromkring som faktiskt har ett jobb.
Jag är inte hans bror. Jag är en av tjänarna.
Jag heter Ann Grant. Benägen till en malplacerad klänning.
Om ingen tar hand om båten, så borde ni sälja den.
Vad är det för fel på den?
Mögel. Den läcker in.
- Kan vi fortfarande åka ut med henne? - Javisst.
Vill du ta en segeltur, Ann?
Jag tror att jag har brudsysslor att göra.
Akta.
Pippin Fitzgerald, jag visste inte ens om att han skulle komma.
Nine är bra.
- Ann, min kära! - Hej, Mrs W.
Vad härligt att se dig.
Kära, Ann. Det verkar som att hälften av alla människor-
- antingen är fiender, eller haft katastrofala affärer, eller båda.
Jag hörde att du skulle hedra oss med en sång vid mottagandet.
Jag tror inte att någon kommer att känna sig hedrad.
Har du gjort ditt val? Det finns några underbara Schubert-sånger.
Det är inte riktigt min sak.
Jag kan gå igenom tid efter tid utan att bli platt.
Så, vad ska vi göra?
Varför flyttar vi inte Ellie och Joe Mortimer till bord nummer fyra?
- Med Fairfields? - Nej.
Tennissaken? Förra sommaren?
Herregud. Någon av oss har i alla fall krafter kvar.
- Tog Buddy dig till stranden? - Ja, jag mötte Harris.
Vad ska vi gör med de där Mortimers.
Här är ett kort från någon som heter Peach.
Peach Howze LaMott. Vet du vad det är?
- Det låter som en strippa. - Jag tror inte mamma kände några.
- Det är svårt att veta vilka hon kände. - Vad är den här fixeringen du har?
Vilken fixering?
Hon nämnde några namn och plötsligt är du Nancy Drew.
Hon nämner folk vi aldrig hört talas om.
Hon säger att Harris var hennes enda kärlek och att de dödade någon.
Hon är ju inte riktigt sig själv, om du inte har märkt det.
Jag har bara en känsla.
Vem var det som skulle prata med Lila om green?
Hej, Ann. Trevligt att se dig.
Jag är ledsen, men jag har klänningproblem.
Den ser bättre ut på Ann.
Ann, min kära, vart fick du tag på de där skorna?
Jag vet inte riktigt. I byn någonstans.
- Köpte du dem i byn? - I New York.
- Jag tror champagne blir bra med håret. - Tack, Peach.
Det här kommer att bli roligt.
Jag klarar inte av att vänta.
- Det är du nu. - Jag vill inte. Jag vill tillbaka.
- Tyvärr, det går inte. - Jag gjorde ett misstag.
Misstag är vackra. Misstag är en del av det roliga.
Jag bär fel klänning.
Jag kan inte segla i den här.
Jag tror att mamma försöker säga nåt.
Jag tror att hon behöver lämnas ensam.
När jag ligger på min dödsbädd, så får du fråga mig frågor om mitt liv.
Om du inte kan lämna mamma ifred så kan du väl lämna mig ifred i alla fall?
- Vi ska nog inte bråka nu. - Vi behöver inte bråka.
Men jag kommer inte låta dig tortera mamma längre.
- Inte nu i alla fall. - Ursäkta? Tortera henne?
Ursäkta, fel ordval.
Jag torterar mamma, och du gör henne glad genom att hämta mannen och barnen.
Nina, be mig inte att be om ursäkt för mitt liv igen, okej?
Titta, här kommer ditt liv.
Ethan slutar inte att titta på mig.
- Varför ramlade apan ur trädet, Luc? - Varför?
- För att den var död. - Nu hälsar vi på mormor.
- Är hon död? - Nej, hon vilar bara.
Kom, så går vi.
Ser ni, hon sover bara.
Men hon kommer att vara död snart.
Hon har haft ett bra och långt liv och hon älskar er mer än något annat.
- Får jag röra hennes hand? - Självklart. Men försiktigt.
- Va? Är det dags att gå vidare? - Det är ingenting, mamma.
- Vart är min klänning? - Somna om nu.
När du var liten, så brukade du gråta när jag satte på mig den där klänningen.
- Kommer du ihåg? - Då skulle ju du gå ut.
Men jag gick väl aldrig långt?
Jag gick aldrig efter seglet.
Jag borde ha gjort det. Jag borde ha gett mig av efter seglet.
Det är lite tidigt, va?
Det här är Newport, det börjar vid middag. Vill du ha en?
Nej, tack.
- Vem är Harris? - Våran gamla vaktmästares son.
Du skojar.
Det här är inte våran familjs sommarstuga utan våran herrgård.
Och Harris är våran gamla vaktmästares son.
När vi kom hit på sommaren så bodde Harris och hans mamma vid köket.
Verkligen?
Nu är det dags att vara tyst och dansa.
Okej. Om det blir slagsmål under mottagandet-
- så är det inte för placeringen. - Bra.
Du kan väl sänka lite, va?
Är din kostym fixad för ikväll?
Och du behöver klippa dig.
- Mata dem och lägg dem. Jag kommer sen. - Mamma, Ethan fiser! Han fiser!
Sitt ner, Chloe.
Hej då.
Ta på er bältena, barn.
Uppfriskande, eller hur?
Sa inte du att du ville ha en?
Efter en flaska champagne, som jag kommer ihåg det.
Och jag svarade på en fråga från dig, vad jag kommer ihåg.
Jag menar det.
Älskling, kan vi prata om det här när min mamma inte är döende?
Ja. Förlåt.
Det verkar bara som att kanske...
Det kanske är ett bra tillfälle att prata om ett nytt liv.
Jag vet.
Tänk om jag inte riktigt vill?
Jag menar inte bara nu. Jag menar... För alltid.
Det är dags att vara tyst och dansa.
- Hur går det för henne? - Jag vet inte. Inte så bra.
Vi vill inte att hon ska ha någon smärta nu. Så mycket vi kan.
Hon säger konstiga saker hela tiden.
De gör de ibland, i slutet. Medicinen kan få dem att drömma häftigt.
Hon har pratat om människor i hennes förflutna, förmodar jag.
Såna som vi aldrig hört talas om.
De kanske är riktiga människor eller så är det inte det.
Man vet aldrig riktigt säkert.
Så, mamma. Är det här bara en dröm som du har?
- Hej, Harris. Hur står det till? - Hej, Mrs. Wittenborn.
Allvarligt, Lila gör ett stort misstag, tror du inte det?
Det är lite svårt att säga.
Okej, vad gillar du mest med Carl?
- Fortsätt, ja. Fortsätt. - Carl är...
Lång.
Men om det här är vad Lila vill...
Nej, nej. Det här är vad Lila tror att hon vill. Det är en skillnad.
Kanske inte för Lila.
Jag tycker...
Jag tycker att hon borde gifta sig med Harris.
- Gör du? - Hon är kär i honom-
- och har varit det ända sen vi var små.
- Är Harris kär i henne? - Alla är kär i Lila. Är inte du det?
Hon är en av mina bästa vänner.
- Prata med henne då. - Vi sitter nästa dans.
Va? Nej, nej... Jag är ju i mitt esse här.
Precis det jag menar.
- Hej, Ann. - Hej.
Du vet att du har både utseendet och hjärnan, syrran.
Förmodligen talangen, också. Jag bara nämner det.
Varför sätter du dig inte, Buddy?
Det finns många fördelar kvar.
Du vet, stalwart, bra på akutlägen.
Du är så lång, Carl.
Tack.
Ann-
- sa Lila att Harris var den första killen hon kysste?
Jag var 15. Jag förmodar att jag gillade äldre män.
Och Harris har granatsplitter från Korea, här.
Fel ställe vid fel tidpunkt. Jag är ingen hjälte eller så.
Såklart att du är det.
- Buddy säger att du sjunger. - Jag försöker.
Nej, hon är jättebra. En dag ska hon sjunga på Carnegie Hall.
Jag blir glad om jag kan betala räkningarna någon dag.
- Jag fick lura dig ner till stranden. - Hade du varit i whiskyn igen?
Jag var tvungen. Jag skulle åka till skolan nästa dag.
- Full och övergiven, mitt sista hopp. - Du däckade.
Okej. Det är dags för en full bekännelse.
När du inte ville kyssa mig, så låtsades jag om som att jag däckade.
Det var det enda jag kunde tänkas göra.
Du var väldigt trovärdig.
Och du bar mig upp till huset.
Jag ska inte förnedra mig med hur mycket jag trodde att jag var Catherine.
- Harris är en doktor. - Han sa det.
I Shelburne Falls, Massachusetts.
Han växte upp där. Han åkte tillbaka för att läsa medicin bland sina egna.
Det är imponerande.
Vill du dansa med den blivande bruden, Harris?
Nöjet är på min sida.
- Kom igen, Buddy. Vi dansar. - Jag tror att jag väntar.
Harris var i Korea, och kom tillbaka för att läsa medicin.
Han är som en riddare eller något.
Han är Lilas enda kärlek. Och hon håller på att förstöra sitt liv.
Det räcker.
- Det verkar aldrig så. - Det är nog, lita på mig.
Hon pratar om någon Harris.
Han kan ha varit hennes livs kärlek eller bara en fantasi.
- Det är det hon prata om. - Nina...
Du verkar vara...
Okej.
Mitt livs kärlek.
Jag vet inte varför du är en enda oreda, men jag...
Jag verkar älska dig.
Det var snällt sagt, Luc.
- Snällt? - Jag menade inte så.
Jag älskar dig också. Jag bara...
- Jag behöver lite mera tid bara. - Nina, jag...
Jag kan inte göra det här länge till. Jag kan inte vara...
...runt din mammas dödsbädd, och inte veta om jag ska vara här eller inte.
Det är något jag måste säga dig.
Det här kan vara slutet.
Det kanske bara är jag, osäker, förvirrad och så.
Så du är här-
- och väntar på att jag ska förvandla mig till kvinnan du vill.
Jag måste säga dig, du kanske får vänta en väldigt lång stund.
Är det du, Lila?
Det är bra, Ann.
Öppna dörren?
- Vad är det, hjärtat? - Inget. Det är inget.
- Det kan det inte vara. - Bara nervositet.
Är du säker på att du vill genomföra det här, Lila?
Carl tillkännagav stolt-
- att han inte kommer att gifta sig med sin mamma trots allt.
Han ska gifta sig med Jean Harlow.
Han har klarat sig mycket bättre än Jean Harlow tycker jag.
- Välkommen till familjen, Lila. - Tack.
Jag hoppas att du vet vad du ger dig in i.
- Jag är den stolta fadern av... - Vet du vad du har, syrran?
Du har en talang för kärlek.
Du är som ett kärleks-geni.
Det finns för många statyer av generaler och politiker-
- och för få av såna som dig.
Men i den här världen är det så mycket som ser ut som kärlek-
- och låter som kärlek, och det kallar sig självt kärlek. Men är inte det.
Det är bara människor som säger saker och gör saker-
- vad de tror att de ska säga och göra.
Och du...
Du är den bästa.
Så, skål för kärleken. - Och här är för dig.
- Vad sägs om sängen? - Festen är inte över ännu.
Vi skulle väl bara ta en lite promenad? Buddy och jag.
En promenad skulle vara uppfriskande nu.
Ursäkta mig, sir.
- ...vi måste prata med Lila. - Det blir väl vi.
Kom hit, Ann.
- Buddy. Vad sägs om att sätta sig ner? - Det kanske är en bra idé.
Nej, nej...
Hej, mina skönheter.
Buddy.
Varför känner jag att han har varit sån här sen han var tio?
Han började faktiskt dricka när han var 12...
Han är en total katastrof.
Men ändå älskar jag honom.
Ja, jag älskar honom också.
Okej, han är omstoppad.
Du har gjort det här ganska så länge, va?
Innan han lugnade sig så visade han stjärnan han hade valt ut åt dig.
- Det är en fin liten stjärna. - Det är en av de sju systrarna.
Ser du? Där är hon.
- Det här är inte för personligt, va? - Nej, inte speciellt.
Jag träffade Buddy i college-
- och inom tre veckor hade han valt ut en stjärna åt mig-
- han förkunnade min blomma att vara min pion, min fågel att vara svalan-
- mitt träd att vara mitt sycamore, listan fortsätter...
- Han var kär i dig. - Nej, han var min bästa väns lillebror.
Men han bara pratade om fågeln och stenar...
Jag frågade honom tillslut varför han gjorde så och vet du vad han sa?
Så att jag skulle komma ihåg honom-
- när jag såg olika sorters saker.
Som om han trodde att han bara skulle försvinna en dag.
Är inte det ledsamt?
- Ser du stjärnan där borta? - Var?
Den medelstora, där, den nära Orion.
Ja.
Det är våran stjärna.
Den vi tittade på när du var en vacker ung flicka-
- kysst av någon äldre kille som inte hade rätt att kyssa dig.
Och du såg honom aldrig igen efter helgen.
- Jag borde slå till dig. - Varsågod. Du borde det.
Du har såna hopp. Men du bär fel kläder, du säger fel saker.
Innan du vet, kan du inte se skillnad på ditt liv eller dina misstag-
- och du börjar känna dig helt fel.
Om det inte finns något som misstag då?
Det skulle du inte säga om du hade mött min make.
Jag har träffat dem.
Det skulle du inte säga om du hade sett mig i en kjol.
Jag har sett dig i det.
Vem är du?
Jag är sköterskan.
Du är väldigt konstigt klädd för att vara en sköterska-
- om jag får säga så.
Jag bryr mig inte det minsta.
Men är du en riktig sköterska? Har du haft någon utbildning?
Ja. Jag kan nästan göra allt du ber om.
Kan du säga vart mitt liv tog vägen?
Jag kan säga att din stjärna är Alcyone.
Din sten är amethyst.
Din fågel är trasten.
Nej, min fågel är svalan.
Jag är rädd för att det inte stämmer.
- Verkligen? - Ja.
Verkligen.
Stig på.
Du är uppe.
- Det är min bröllopsdag. - Det är perfekt ute.
Visst är det?
Men, hjärtat.
Såja...
Vill du verkligen gifta dig med Carl, Lila?
Hjärtat.
Okej, jag ska bara säga det.
Jag tror inte att du är kär i Carl.
Jag tror att du är kär i Harris.
- Det är löjligt. - Är det?
Jag är inte kär i Harris och Harris är inte kär i mig.
- Är du säker? - Ja.
Vill du veta hur jag vet?
- För jag frågade honom. - Gjorde du?
Igår kväll, i genrepet.
Jag sa åt honom att sedan jag var 15-
- har jag inte brytt mig om andra killar som inte var han.
De som inte var Harris.
Jag menar, jag mer eller mindre smet ut med honom och gjorde nåt-
- och allting han kanske ville att jag skulle göra.
För att vara helt ärlig, så förstår jag det begripligt.
Jag tror inte jag kan göra hälften av sakerna jag säger att jag kan.
Du vet, anatomiskt.
Vad exakt var det du sa?
Jag förnedrade mig själv...
Fullständigt.
Jag menar, förstår du...
Förstår du det? Förstår du vad jag säger?
Ja.
Jag var tvungen att veta om det fanns någon chans med Harris.
Och jag fick mitt svar.
Nu ska jag bli gift.
Harris kanske inte är rätt.
Men du behöver inte gifta dig med Carl om du inte är säker.
Bara sända hem alla?
- Säga att bruden har ändrat sig? - Ja.
Jag är 24 år gammal. Det skulle ta kål på Carl.
Han skulle hämta sig.
Nej, det skulle han inte. Han är inte...
Han är inte en sådan person.
Lila? Är du uppe?
- Vänta lite bara, mamma. - Vi har mycket att göra.
Du måste vara en duktig brudtärna.
Du måste vara väldigt snäll mot Carl. Kan du göra det för mig?
Är det verkligen det du vill att jag ska göra?
Han är en bra man och han kommer att bli en utmärkt make.
Nu är det dags, min kära...
- Godmorgon, Ann. - Godmorgon.
Allting verkade som en bra idé då. En sak ledde till det andra.
- Men när jag ser tillbaka på allt. - Vad ser du?
- Slöseri. Nederlag. - Bara det?
Ja, ungefär.
Varför tänker du inte på en tid då du var lycklig?
Nedvärdera mig inte, snälla.
Varför sluter du inte bara dina ögon och tänker på en lycklig stund?
Det är bäst om du väljer något vanligt.
Ett vanligt ögonblick i en vanlig dag.
- Jag vill hem, mamma. - Hjärtat, då...
- Alla är så kritiska. - Nej, jag är en hemsk, mamma.
Connie, hjärtat. Jag är ledsen.
Mamma har inte råd med en barnvakt idag och ikväll.
- Ska jag ta med henne hem? - Vi måste repetera.
Ge henne till mig.
Jag har haft tre, jag vet vad jag gör.
Titta här. Det här är ett piano.
Och vi ska spela på det. Och din mamma ska sjunga för oss.
Nu kör vi.
Titta på mamma.
- Vad har hänt med din klänning? - Vilken känning skulle det vara?
Hej, Luc. Hur går det med bandet?
Vi jobbar oss uppåt.
Gillade du min sång, Connie?
Jag är Nina, mamma. Connie åkte hem en stund.
Det var inte rätt av mig att dra dig ut dig på klubbar, så.
Mår du bra, mamma? Har du mycket ont?
Vi borde låta henne vila lite.
Jag vill stanna lite, okej? Bara jag.
- Gör henne inte övertrött bara. - Fem minuter.
Hej, mamma.
Hur går det för dig?
Nu pratar vi inte om mig, hjärtat. Hur mår du?
- Jag mår bra. Jag är Nina, va? - Självklart.
Du ser lite sjuk ut. Får jag känna på din panna.
- Jag mår bra. - Nej, det gör du inte.
- Det är inte jag som är sjuk. - Du är inte den som mår bra.
- Får jag berätta något för dig? - Självklart.
Jag är gravid.
Älskling, då!
- Det är underbart. - Med Luc. Lucs barn.
Vårt barn. Jag har inte sagt något till honom.
Jag har inte berättat för någon.
Och mamma, jag vet inte vad jag ska göra.
Jag kan inte tänka mig att göra mig av med det. Och inte vara med Luc hela livet.
Vi har varit tillsammans i tre år och jag har aldrig känt mig säker.
Och nu är det två månader in.
Jag är rädd för att ångra det här barnet i hela mitt liv.
Och jag är rädd för att om jag inte föder barnet, så kan jag ångra mig med.
Ett barn är en vacker sak.
Du sa att Harris var din enda kärlek. Det är så jag vill känna.
Harris visade mig hur mycket det kan vara.
Ja, fortsätt.
Kan du lova mig någonting?
Imorgon, efter att syrran gift sig med Dwight D. Eisenhower...
...kan vi åka till New York tillsammans, bara du och jag och gå på barer.
Hänga med kriminella och förfallna personer.
Jag sjunger för såna.
Torsdagar till söndagar. Så det förlorar tjusningen.
Titta, titta.
- Tror du det är ett meddelande inuti? - Varför skulle det inte vara det?
Du och Carl kastade nog i ett dussin så att Lila kunde hitta dem idag.
- Nej, det är till dig och mig. - Vänta du bara.
Det kommer att vara en lapp där i som det kommer att stå så här på:
"Jag älskar dig för evigt, Lila."
Jag tänkte mera: "Den som hittar den här får tre önskningar" Så börja önska.
Och?
Det är riktigt gammalt vin.
- Drick det inte. - Så dum är jag inte, Annie.
Nej, självklart är du inte det.
- Hej. - Titta vad jag hittade.
Herregud, kvällskläningen.
- Kommer du ihåg att hon bar den? - Knappt.
När jag tänker på mamma så ser jag henne i den, på väg till jobbet.
- Hon älskade den så mycket. - På ett masokistiskt sätt.
Att sjunga på bröllopet var inte vad hon hade tänkt sig.
Kommer du ihåg när hon tog oss för att lyssna på Peggy Lee på Algonquin?
- Det var hemskt. - Nej, det var det inte.
För att hon blev rörd.
Hon satt där med två flickor och Peggy Lee var uppe på scenen.
Hur olycklig tror du att mamma hade behövt vara?
- Översättning, snälla? - Strunta i det. Vi är utmattade.
Nej, vi struntar inte i det.
Det verkar som att du räknar med mamma att ha varit misslyckad som du är.
Och du ska inte få tjata på henne på hennes dödsbädd-
- om påstådda eländen som förmodligen bara är feberdrömmar.
Vem är du att säga att jag är misslyckad? Vad fan det nu betyder.
Så du är fulländad och inte jag. Den fulländade har en karriär och maken-
- och huset och gården som råkar vara tre städer från mamma.
Mamma behövde någon nära.
- Du vet inte hur bräcklig hon har varit. - Familjemiddag tre gånger i veckan-
- för även om du inte var för trött, skulle barnen förmodligen höra dig.
Jag ser inte på dig och säger till mig, "Där var en fulländad kvinna där borta".
Vi kan väl prata om ditt liv då. Du har haft fyra olika karriärer.
- Gogo dansare räknas inte dit. - Du skulle bli en riktig dansare.
Vet du hur svårt det var att erkänna för mig själv att jag inte dög?
Jag tror inte att du försökte. Luc är din oräkneliga pojkvän.
- Hur många är oräkneliga? - Och du är på väg att dumpa honom.
"Om fem år har hon ett annat jobb och en ny pojkvän-"
"- och fem år efter ett nytt jobb. Och en ny pojkvän."
Inget verkar bita på dig. Du är så driftig.
Någonting har det.
- Jag är gravid. - Är du?
Sitt ner, hjärtat.
Två månader, Con, jag kan stå.
Det kan även hända den mest beslutsamma människan.
Kom här, sitt ner.
- Jag sätter mig om det gör dig gladare. - Det gör det.
Du skulle bli en bra mamma.
Du älskar verkligen dina barn, va?
Mer än något annat.
Jag fattar.
Det betyder inte att de kan göra mig galen.
Det betyder inte att jag funderar ibland på att...
Att jag borde bli en surftjej med sju dumma pojkvänner.
Jag fattade det också.
- Blir du arg om jag säger något? - Jag ska göra mitt bästa.
Om du ska vara den elaka tjejen, om du fortsätter att köra över alla-
- så är chansen stor att du blir ensam tillslut.
Jag är ledsen, Nina.
Ser du... Jag är åtminstone inte arg.
Hej där.
Vad gör jag här? Vem är du?
Jag är sköterskan. Kommer du ihåg?
- Du sa att du hade träffat min make. - Nej, tyvärr inte.
Jag gifte mig med Ralph Haverford. Han var den bäste.
Är inte det konstigt. Tror du att jag tog det ordagrant?
- Det vet jag inte. - Jag lämnade honom som inget.
Snacka om mö, va?
- Känner du dig bättre nu? - Sen gifte jag mig med Phil.
Fint hår är bra.
- Är du gift? - Ja, det är jag.
Älskar du honom på det där galna sättet?
Vi har varit gifta i nästan 40 år.
Jag har varit gift i 40 år. Mer än 40. Med Harris.
Jag har bara inte sett honom hela tiden.
Det kanske är det bästa.
Finns det någon speciell du vill att jag ringer?
- Är du nervös? - Ja, lite.
- Du ser underbar ut. - Se till att andas.
Ja, okej.
Peach...
- Tror du att Peach och Pip är nästa? - Pip är lite inskränkt.
Nu är det vi.
Sen är det frågan om Buddy för Lizzie. Tycker du verkligen att alla-
- borde gifta sig med alla andra?
Nej. Men det vore bra om mitt giftemål inspirerade någon annan.
Ann.
Är du redo, hjärtat?
Ja...redo.
"Vi är stoppade som drömmar."
- Är du klar? - Jag tror det.
...sjung tid efter tid...
Tid efter tid.
Hej, allihopa. Hallå.
När Lila frågade mig om jag kunde sjunga på hennes bröllop-
- så sa jag att jag vanligtvis sjunger för fyllekajer och turister.
Och vi är inga turister.
Men hon tog inte ett "nej". Så Lila, den här är för dig.
- Vart tog du vägen? - Jag smet ut.
- Nej, du är en hjälte. - Det är du som är hjälten.
Nej. Ärligt talat så lät jag inte så bra. Men det gör inget.
Det var nåt med att vara där uppe, och sjunga den där sången för Lila.
Jag vet inte.
Jag har alltid tänkt att jag sjunger till rummet-
- men att göra det...speciellt för henne... Det var så annorlunda.
Du har en gåva.
Ärligt talat, för första gången, känner jag mig som...
...det kanske jag gör.
Jag vill vara bra på det här? Inte bara...okej, utan bra.
Jag vill sjunga på Mars en dag.
Gör du det, slutar jag min praktisering och flyger upp för att se dig.
- Behöver en stjärna till, tror du? - Ja, det gör jag.
Jag tycker att den borde vara nära den du valde igår kväll.
Där är en fin, söder om den.
Den är ganska anspråkslös, va?
Det finns många stjärnor, det här är bara den andra.
Hej där.
- Stör jag någonting? - Nej, Buddy.
Ikväll handlar det bara om kärlek, va?
I alla dess former och skepnader.
Kom igen, nu dansar vi. Nej, alla tre. Kom igen.
Äntligen har jag en idé till novellen.
Det handlar om en gangster som är kär i en rik flicka.
- Det är ju "The Great Gatsby". - Fan också.
I min version, gifter sig alla och lever lyckliga i alla sina dagar.
- Är inte Ann bra, Harris? - Jo, hon är okej.
Vi har varit vänner sen college. Ann, Lila och jag.
Nu är Lila en fru...
- ...det är bara Ann och jag... - Buddy.
Ann.
Du, Buddy, det kanske är dags att ge sig av...
Jag är hemskt ledsen. Det är vinet. Det är vinet.
- Kom tillbaka, Buddy. - Som du var.
Jag är bara lite uttröttad. Nu beger jag mig till den främre linjen igen.
Han kommer inte att komma ihåg det där.
Jag är inte så säker på det.
Ann! Ann Grant! Brudtärnan!
Vi behöver inte berätta om blommorna och bina, va?
Ursäkta, dålig brudtärna.
- Du är perfekt, Lila. - Ekipaget väntar.
Mrs. Carl Ross.
Du nämnde inte något till någon, om den här morgonen, menar jag.
- Va? - Du vet, brudens hysteri.
- Nej, självklart inte. - Bra.
Jag vill inte att folk får fel intryck.
Om du vill, Lila. Så tar jag dig härifrån nu.
Jag sköter allt pratande.
Jag stoppar in dig i en bil och kör iväg. Jag menar allvar.
Det är inte för sent. Säg bara ordet.
Hälsa på oss i Boston, när vi kommer tillbaka. Lovar du det?
Javisst.
Okej. Jag lovar.
Nu måste jag iväg.
Kom hit.
Hej då, Lila.
- Vet du vad det är dags för nu? - Språnget.
- Jag tror att jag hoppar det. - Det är en tradition.
Du behöver inte hoppa, men du måste heja på dårarna som gör det.
- Jag är en av dem. Du hejar på mig, va? - Har ni sett, Buddy?
- Ja, nyss. Kom igen. - Ni kan gå före så länge.
- Är det säkert? - 15 minuter, max.
- Jag kommer att vara där. - Okej.
Där var du.
- Jag kysste Harris. - Jag vet det.
Saken är, jag är inte sån.
- Det skulle inte spela någon roll. - Är det inte sött att tänka så?
Hemingway fick den raden först, den jäveln.
- Det är okej, Buddy... - Lila och jag, vi har alltid haft-
- förälskelse i Harris.
Lila har varit kär i honom i nästan hela hennes liv.
Men det skulle inte skada om hon... Blev involverad med en av tjänarna.
Det är löjligt.
Inte för vissa människor.
- Vill du se nåt riktigt löjligt? - Okej.
Vad är det här?
Det är en lapp jag fick av dig i skolan. Introduktion för filosofi.
- Jag kan inte läsa det. - Det är urblekt. Det står:
"Wittgenstein, Schmittgenstein, vad får vi till lunch?"
- Är det allt? - Ja, det är det.
- Och du tog med dig det till bröllopet? - Nej, nej...
Jag har haft den i min ficka, i...
...fyra år nu.
Ja, jag la den i fickan den där dagen i skolan-
- och sen på kvällen i studentrummet, tog jag ut den, la den i min byrå-
- med mina nycklar och min växel och allting.
Och nästa morgon, av något skäl-
- så la jag tillbaka den i min ficka med mina nycklar och växel. Och...
Jag har burit med mig den sedan dess.
Jag förstår inte.
Jo, det gör du.
Du har druckit mycket, Buddy.
Jag vet inte vem jag ska vara avundsjuk på.
- Du kommer inte komma ihåg det här. - Tänk om du och jag bara sjöng-
- och skrattade tillsammans...
...resten av våra liv?
Tänk om vi hade några fåniga ungar som lärde oss några nya sånger, va?
Det skulle inte funka.
- Inte för dig. - Nej, hjärtat. Inte för mig.
Jag är ledsen.
Kan jag få tillbaka lappen?
Kom igen, Pip!
- Ni kommer precis i tid, jag är nästa. - Vilka dårar vi dödliga är.
Kom igen, Peach! Peach är näste man.
Peach! Peach! Peach!
Hej, Ann.
Tror du att du kan hjälpa mig att hålla ett öga på Buddy, Ralph?
Jag hjälper dig gärna att hålla ett öga på mig.
Äntligen! En tjej med stake!
Kan du hjälpa mig att lägga Buddy?
Vill du göra något för mig? Glöm Buddy i några minuter.
Det gör jag gärna.
Buddy! Buddy!
Buddy! Buddy! Buddy!
Buddy!
- Buddy! - Buddy!
Akta på er!
- Buddy! - Kan du se honom?
Vart är han? - Ser ni honom?
Nej!
- Buddy! - Snälla, Buddy. Må bra.
Buddy!
Har någon tappat något?
Han är här uppe!
Det är ganska salt.
Du är ingen hjälte. Du är patetisk!
Ha lite stake! Lev ditt egna liv!
Skriv en första rad och sen en andra.
Kyss män om du vill! Skräm dina föräldrar!
Var en man! Men lämna mig utanför!
Bär inte runt någon...
Någon dum lapp som jag skrev för flera år sedan!
Du är inte intresserad av mig. Du har bara den här idén om mig.
Vågar du erkänna och...lämna mig ifred?
Fan, lappen blev alldeles blöt.
- Ann! Ann! - Ta mig härifrån, okej?
- Vart vill du? - Någonstans långt borta.
Okej. Följ mig bara.
- Vart ska vi? - Det är en överraskning.
Jag hade bara en sak till, Ann...
Bara en sak som jag ville säga.
Välkommen till mitt gömställe.
Gray's Anatomy?
Jag har velat bli en doktor ända sedan jag var åtta år gammal.
Du är den allvarligaste mannen jag har träffat.
Jag förmodar att jag inte är så rolig.
Det sa jag inte.
Din skjorta är alldeles blöt.
- Vad är det här? - Det som är i luften bara.
- Har det alltid varit så här? - Ja.
Jag tror inte att jag gillar det.
- Vilken kväll! - Var är, Ann?
Var är Harris?
Det är en vacker syn.
Du, galning. Det är dags att åka hem nu, va?
Herregud!
Det är blod överallt. Herregud!
- Han andas. - Jag ringer en doktor.
- Vänta, Harris är en doktor! - Han kan inte vara långt borta.
- Harris! - Harris!
- Vi måste ta honom till ett sjukhus. - Vi kan inte flytta honom.
Allting kommer att ordna sig, Buddy!
- Han håller något i sin hand. - Vad är det? Vått papper?
Kom igen. Bena.
Herregud.
- Buddy har rätt. - Om vadå?
Du är lysande. Du kommer att bli känd.
Knappt någon blir det.
Du är känd för mig.
Hej, mamma.
Jag hittade din klänning. Den är fortfarande lika vacker.
Precis som jag kommer ihåg den.
Jag hatade dig faktiskt ibland när du satte på dig den där klänningen.
Och jag förstod inte riktigt-
- tills jag fick Ethan och Chloe. Om...
Det verkar som att du krossar dina barns hjärtan-
- hur du än gör.
Vare sig du sjunger ute eller bara stannar hemma-
- och du börjar undra vilka av dina misstag de kommer att glömma-
- och vilka de kommer att prata om långt efter att du är borta.
Jag har velat sagt vad jag har lärt mig-
- om hur det måste ha varit för dig.
Och nu är jag rädd för att jag har väntat för länge.
Så, tror du...att du kan bli dig själv igen?
Det skulle betyda så mycket för mig.
Jag vill ha dig tillbaka.
- Nu har vi problem. - Vi kanske bara ska fortsätta.
- Vart kan vi ta vägen? - Båten. Vi kan segla till Barbados.
- Jag har aldrig varit där. - Inte jag heller.
Vi borde säga hej då till Wittenborns, för vi kommer ju att stjäla deras båt.
Jag fick en plötsligt en konstig känsla.
Jag vill inte tillbaka till det där huset.
Det är ju bara en formalitet.
- Kyss mig. - Med nöje.
Kommer du tillbaka sen då?
- Hallå? - Är ni Anns döttrar?
- Ja, jag heter Nina. - Jag heter Constance.
Jag heter Lila Ross. Jag är en gammal vän till er mamma.
Jag fick ett samtal från sköterskan.
Hon sa att er mamma var väldigt sjuk. Så jag kom med en gång.
Inte alls, kom in.
Här uppe.
Ann?
Är du en ängel? För jag vill inte ha några jäkla änglar här.
Knappast. Det är Lila.
Herregud!
Det har gått så lång tid. År, år och år.
Ja.
Lila.
Det är fruktansvärt att vara så sjuk.
Jag såg Carl gå igenom det.
Är Carl...
Borta.
Sju år nu.
- Vi har tre barn. - Tre? Jag har två flickor.
Jag vet. Jag såg dem där nere.
De är så underbara.
Känner du Harris fortfarande?
På långt håll kan man säga.
Han träffade en tjej. I Shelburne Falls. En sköterska.
Ja, jag vet.
Han skrev ett brev till mig.
Jag vet.
Jag trodde att det skulle finnas så många chanser.
Det fanns några.
Men inte...
Ingen rörde mig som...
Såja.
Har du varit lycklig?
Vissa stunder.
Och vissa tider, olycklig.
Är det allt?
Jag förväntade mig inte lika mycket som du.
Jag förväntade mig så mycket.
Ja, det gjorde du.
Och du fick så mycket.
Två hemska giftemål och jag blev ingen bra sångerska.
Du sjöng på mitt bröllop.
För ett århundrade sen eller två.
Du var underbar.
Du var så vacker när du stod där uppe.
Så modig och stark-
- och full av hopp.
Jag var ingenting.
Det var något för mig.
- Jag tänker på det. - Herregud!
Jag tänker fortfarande på det.
Verkligen?
Ja.
Harris? Harris!
- Ann? - Hej.
- Hur mår du? - Jag mår bra.
Jag kan inte tro det här.
Jag flyttar till Los Angeles.
Vi åker tillbaka till Shelburne Falls. Vi kom bara över helgen.
- Är det din son? - Buddy.
Tre år gammal.
- Harris. - Om jag presenterade dig?
- Du ser bra ut. - Det gör du med.
- Jag har en dotter. - Underbart.
- Sjunger du fortfarande? - Inte just nu.
- Varför slutade du? - Jag gifte mig med Ralph Haverford.
Och sen fick jag barnet-
- och, du vet, en sak ledde till den andra.
Jag måste säga någonting till dig.
Jag vet fortfarande vilka stjärnor som är våra.
Ring mig om du kommer till Los Angeles.
Javisst. Om du någon gång är i Shelburne Falls...
Du erbjöd mig att bli räddad från mitt egna bröllop.
- Kommer du ihåg det? - Ja.
Jag vet inte riktigt vad jag ville den dagen.
Jag vet inte vad jag hade velat.
Men jag har tänkt på dig, sjungande.
Jag önskar att jag kunde sjunga för dig igen.
Du kan inte veta hur mycket det betydde för mig.
Men tycker du inte att en av oss skulle gifta sig med Harris.
Jag tror...
...att vi gjorde vad vi behövde.
Ja.
Jag förmodar det.
- Får jag ställa en fråga? - Självklart.
Vem är Harris?
Harris var en kille som din mamma dejtade-
- för länge, länge sedan. - Var hon kär i honom?
Alla var kära i Harris.
Vad hände med honom?
Han arbetade med de fattiga, gifte sig, skaffade barn, och blev gammal.
Jag var tvungen att fråga. Jag är ledsen, men jag var tvungen att veta.
Tror du att mamma gjorde något hemskt misstag då?
Harris var bara en pojke, min kära. En ovanligt attraktiv sådan.
Men din mamma fick ett helt liv.
Hon fick dig.
Och allt det goda det gjorde henne.
Hon sjöng på mitt bröllop.
Hon födde upp två flickor.
Vi kan inte veta allt hon gjorde.
För jag kan garantera dig, det var endel.
Jag förmodar att min taxi är här.
Hon har bara sagt de mest konstiga sakerna.
Vi är mystiska varelser, eller hur?
Och vid slutet, så spelar det ingen roll hur det slutar.
Tycker du verkligen det?
Lyssna på en gammal dam.
- Hej, mamma. - Hej, älskling.
- Hur mår du? - Underbart.
Jag känner mig inte alls sjuk.
Hjärtat.
Du ser också ut att må bättre.
Jag är lite bättre, tror jag.
Jag ska gå upp. Jag ska göra en stor frukost till allihopa.
Du är nog lite för ambitiös.
- Vill du göra något för mig? - Vad som helst.
Kan du försöka att vara lycklig?
Det var en order det, mamma.
Kan du försöka att inte vara rädd hela tiden?
För att...
...det finns inget sådant som ett misstag.
Du blir nervös, men...
Men du sjunger i alla fall.
Jag ska bara sova en stund nu, okej?
Okej.
- Kom, mamma. - Vänta lite bara, Connie.
Kom nu! Jag får inte in Barbie i hennes klänning.
- Hon kan väl vänta lite? - Nej, hon behöver dig nu!
Hon kan inte slå där när jag jobbar.
- Det är sant. - Här, varsågod.
- Jag gör middag. - Jag har en deadline, okej?
Barbie kommer att bli sen.
Vad är hon sen till, min ängel?
Hennes fest, hon kommer att bli sen, hon kommer att missa allting.
Godmorgon.
- Sätt dig. - Tack.
- Gissa vad. - Vad?
Jag är gravid.
Du skämtar.
Jag har aldrig varit allvarligare.
Är du glad?
Ja! Är du glad?
Jag tror det.
Ja, jag tror att jag är det.
- Sätt dig. Du borde sitta. - Det har bara gått två månader.
Ett barn. Vi ska ha ett barn.
- Vilket skrämmer mig enormt mycket. - Det kommer att bli bra.
Ja, säkert.
Och vissa stunder är jag nog utmattad och arg-
- och tror att jag har strulat till mitt liv.
Jag kommer att vara där.
Det kommer du att vara, va?
Även om jag blir förvirrad, konstig och hemsk?
Ja, jag ska göra mitt bästa.
Jag med.
Vi ska ha ett barn, Connie.
Jag vet... Det är underbart.
Jag...
Jag ska bli en pappa! Du ska bli en moster!
Tjejer...
Jag tror att ni borde komma upp.
- Jag är här. - Det är du, va?
Det är bra. Väldigt, väldigt bra.
Svensk text: SSG - SweSUB Group © - Incubator
www.SweSUB.nu Dina kärleksfulla texter